ROMA, ITALIA
CIAO DE LA ROMA
AMOR LA ROMA
FÂNTÂNA IUBIRII
VREAU SĂ CRED
Foarte bine!
A văzut-o cineva pe Stacy?
- Stacy, unde eşti? - Şefa, masa patru. Vino aici!
L-ai văzut pe tipul drăguţ de lângă Monet?
Da, cel care respiră pe Monet? Am chemat paza.
E mai bine să stau departe de el, având în vedere trecutul meu.
E pentru mine? Mulţumesc, mor de foame.
Expoziţia e excelentă. Pentru Beth!
- Conducătoarea noastră neînfricată. - O treabă bine făcută!
Mulţumesc.
- E Brady Sacks? - Fostul iubit al lui Beth? Unde?
Nu e amuzant. Şi o să vă spun şi de ce.
Pentru că dacă Brady ar avea tupeul să vină aici,
- după ce... - Te-a aruncat ca pe un gunoi?
Ţi-a smuls inima şi a dat-o porumbeilor din Central Park?
Nici măcar eu nu mi-am revenit după despărţirea voastră.
Eu da. Şi încă bine. Brady Sacks? Cui îi pasă?
E în spatele meu, nu?
- Excelentă expoziţie! - Excelentă!
Ce cauţi aici?
Ştiu că eşti foarte ocupată, dar vreau să-ţi spun ceva.
O să mă revanşez pentru multe rele pe care ţi le-am pricinuit.
Am două cuvinte pentru tine, Beth Martin.
- Am greşit. - A spus că a greşit?
Acum un an, când m-am despărţit de tine, simţeam
că îţi pasă mai mult de munca ta decât de mine.
Îmi amintesc foarte bine, Brady,
când m-ai părăsit, la Applebee's.
Îmi pare rău, dar am venit să-ţi spun că...
...înţeleg.
- Auzi? - Nu prea. A spus că înţelege.
Înţelege!
Sunt gata să o iau de la capăt, vreau asta.
Vrei s-o iei de la capăt?
Da.
Poate. Dar lent.
M-ai făcut să-mi dau seama că nu contează cât de mult munceşti,
dacă te iubesc destul.
Nu pot să cred că spui asta. Sunt copleşită.
Am cunoscut pe cineva care lucrează la fel de mult ca tine,
dar acum pot s-o accept aşa.
- Ne logodim! - Beth se logodeşte!
Am auzit bine?
Gazda noastră, Beth Martin, se logodeşte?
Nu.
Nu în seara asta, nu cu el.
Dar poate pe viitor, nu ştiu... Cu altcineva.
Trebuie să vedem cum merge.
Cel puţin n-a fost la Applebee's.
Cea mai urâtă zi din viaţa mea.
- Joan? - Ghici ce! Mă mărit!
Îl cheamă Umberto. Cât de sexy sună?
Ne-am întâlnit în zborul spre Italia, acum două săptămâni.
Acum ne căsătorim la Roma.
Joan...
E alesul, Beth, o ştiu. Abia aştept să-l cunoşti.
Şi atunci o să-l ştiu de aproape la fel de mult timp ca şi tine.
Nu eşti un model când e vorba de relaţii.
Poate că nu, dar asta pentru că am o relaţie cu meseria.
Îmi iubesc meseria. Când o să cunosc un tip care să-mi placă mai mult,
o să ştiu că el e alesul.
Ai nevoie de o versiune masculină a ta.
Nu e nevoie să fie blond.
O spun cu toată dragostea, dar două săptămâni, Joan?
Nu e suficient. Nu e suficient nici ca să primeşti o carte de credit!
Când eşti sigur, n-ai nevoie de dovezi.
- Bucură-te pentru mine. - Sigur că mă bucur.
S-a zis cu ea. Cunoşti un italian la clasa I, ieşi cu el,
- dar nu te măriţi cu el. - Ce norocoasă e!
Gândeşte-te cum e să lucrezi într-un loc unde bărbaţii sunt împărţiţi pe clase.
Ce? Ziceam şi eu.
Sora mea mai mică o să facă cea mai mare greşeală din viaţa ei,
iar eu nu pot s-o opresc.
- A fost vrăjită, se întâmplă. - Ba nu.
În loc să fugi după un basm, te poţi concentra asupra muncii. Eu asta fac.
Şi sunt mai fericită ca niciodată.
Cred că eşti încântată.
Şi singură, din câte am înţeles.
Putem începe. Peste nouă zile vom organiza
cel mai important eveniment al anului,
gala Cercul de Aur, a administratorilor muzeului.
Anul acesta, o instalaţie specială
va fi creaţia celui mai tânăr şi neexperimentat custode.
Tema sa e "durerea". Cum stăm?
14 obiecte sunt sosite,
trei din restul de patru sunt pe drum.
- Şi cealaltă? - E un Slater Bradley.
Piesa centrală a expoziţiei. Unde e?
Tocmai rezolvăm problemele de ultim moment cu asigurările.
De ultim moment? Nu-mi place cum sună.
O să vină, o să mă asigur eu.
- Mai departe... - Mai e un mic amănunt.
Poimâine, sora mea se mărită. În Roma. Italia.
Nu se poate.
- E nunta surorii mele. - Toţi avem surori.
Pot controla situaţia de la Roma.
Mă întorc în 48 de ore, ai cuvântul meu, Celeste.
Gala va decurge fără nicio problemă.
Aşa să fie! Eşti talentată, dar nu eşti de neînlocuit.
Drum bun!
ITALIA ROMA
Cât staţi la Roma?
48 de ore.
Nu e mult timp. Din fericire, ajunge o clipă să vezi frumuseţea adevărată.
Cetatea Eternă e cel mai romantic oraş din lume.
N-ai trăit cu adevărat, dacă n-ai iubit în Roma.
Semnalul nu e prea bun aici.
Lasă telefonul şi priveşte! Bine ai venit la Roma!
Am spus că am întârziat la nunta surorii mele?
De multe ori. Câtă frumuseţe!
În sfârşit, celebra Fontana d'Amore.
Un loc unde romantici din toată lumea vin să-şi dorească iubire.
Bătrâni, tineri, urâţi...
Toţi se rătăcesc în iubire. E frumos.
- Mulţumesc. - Şi eu.
Baftă!
- Rochia Amsale e superbă. - Bună!
- Beth, draga mea! - Bună!
Uită-te la tine! Eşti epuizată.
- Mulţumesc, mamă. - Arată bine.
- Eşti frumoasă. - Mulţumesc.
Ce s-a întâmplat cu povestea aia cu "nu vezi mireasa înainte de nuntă"?
- Aduce ghinion? - Fetelor, n-avem timp.
Târfa lunii cu care e tatăl tău te aşteaptă cu rochia înăuntru.
Te-am auzit!
Nu e târfă.
E jucătoare profesionistă de volei pe plajă. Bună, scumpo!
Bună, tată!
- Cum te simţi? - Epuizată.
El e Umberto, logodnicul meu.
Deci tu eşti sora mea.
Trebuie să-i cunoşti familia. Sunt tari de tot.
Vezi dacă are un frate.
- Tată! - Văr.
- Porcărie... Hai! - Cum de el are semnal?
- Ai întârziat, Nick. - Scuze.
Unde ţi-e cravata?
Aşa.
N-am semnal pentru internet.
Trebuie să ştiu că te descurci cu Slater Bradley.
Nu te aud bine. Fluieră dacă mă auzi.
- Stacy? - Fata mea!
Se ocupă de afaceri.
- Ca întotdeauna. - Te distrezi?
Da, doar mă ştii. Îmi plac nunţile intime.
"Dacă e să fii urs, măcar să fii grizzly." Nu-i aşa?
Nu ştiu ce înseamnă asta.
- Ce părere ai despre Tina? - Pare în formă, tată.
Asta e tot ce ai de spus?
E bronzată şi are şanse mari să prindă buchetul. Eşti norocos.
Îţi doresc şi ţie să simţi ce simt eu pentru ea.
Beth, haide! Vreau să mai organizez o nuntă.
O s-o faci. O să ai altă soţie în curând.
- Iartă-mă, a fost o lovitură sub centură. - Ce pereche, nu?
Tu refuzi să te îndrăgosteşti, eu o fac întruna.
Promite-mi ceva. Când va veni clipa, o să fii deschisă.
- O să încerc. - Aici erai!
- E timpul să spargem vasul. - Ce?
E o tradiţie. Domnişoara de onoare sparge un vas.
Numărul bucăţilor simbolizează anii de fericire
- pe care-i doreşte mirilor. - Ce presiune!
Nu-i aşa? Izbeşte tare!
Îmi pare rău. Nu ţinteam asta, dar am nimerit-o.
Le doreşte o viaţă plină de tragedii.
Nu!
Încerc s-o sparg, serios. S-a crăpat!
Încă un pic. Scuzaţi-mă...
Haide! Mori!
Dă-mi voie.
Eşti foarte hotărâtă, nu?
Am crăpat-o înainte s-o sparg.
Ştiu.
- Eu sunt Nick. - Beth.
Îmi pare bine. M-aş fi prezentat mai devreme, dar am întârziat.
- Am remarcat. - Am luat un interviu,
la întoarcere m-a lovit o capră.
- Doamne! Ai lovit o capră? - Nu, ea m-a lovit pe mine.
N-a fost vina mea, iar capra e teafără.
- Ce spun? - Înseamnă "discurs".
Cred că trebuie să vorbeşti.
Bună!
Sunt Beth, sora miresei.
Umberto, nu te cunosc de multă vreme...
Îmi cer scuze, nu vorbesc italiană.
Umberto,
deşi nu te cunosc de multă vreme...
Nu mi-am mai exersat italiana. Ar fi minunat dacă ai evita expresii obscure.
Sigur. O să fie ceva simplu. Mulţumesc.
Când mă uit la tine, Joan, îmi amintesc o fetiţă care credea în magie.
Dar mă uit acum şi văd o femeie în toată firea,
care a văzut toată magia din lume devenind realitate în seara asta.
Lui Joan îi place magia.
E mai greu decât am crezut.
Dacă aplaudăm tare,
poate încheie.
Pentru că tu şi Umberto faceţi magie în seara asta.
A meritat să încerc.
Ştiu că, dacă aţi putea, aţi împărtăşi sentimentul cu mine.
Ştiu că o să-l...
...împărţiţi cu mine.
Cavalerul de onoare şi-a epuizat italiana. Noroc!
Mi-a plăcut toastul tău.
Mulţumesc. Fratele lui Umberto s-a dat la mine,
familia lui mă crede o perversă, dar mulţumesc.
Fac asta pentru noroc.
Unde ai învăţat să vorbeşti italiană atât de prost?
La Syracuse. Am fost coleg de cameră cu Umberto.
El m-a învăţat să vorbesc cu fetele în italiană,
eu l-am învăţat fotbal american.
Voiam să te întreb...
- La ce firmă ai abonament? - De ce?
Am văzut că trimiteai un e-mail şi am invidiat semnalul.
Dă-mi telefonul tău. Trebuie să trimit un e-mail.
- Dacă n-o fac... - Nu-ţi dau telefonul meu.
- De ce? - O să-mi iei numărul.
Nu ţi-l iau!
O să te suni, să afli numărul meu.
Nu vreau să mă suni pentru sex la 2:30 noaptea.
Stai! Îmi trebuie. Vreau să-l blochez din telefonul meu.
Nu pot să ţi-l dau, Umberto m-a pus să-l închid.
- E pe vibraţii? - Nu, e închis.
- De tot? - Da.
Părinte Dino!
Jucăm cărţi diseară? Poker?
Nu cred. Mi-ai luat toţi banii la petrecerea lui Umberto de aseară.
Nu mai vreau cărţi.
Am depus jurământul acum şase luni. Nu e o chestie finalizată.
Sigur.
- Iertare! - Hai, părinte.
- E doar o partidă de cărţi. - Nu mai vreau cărţi.
- Uită-te la ei. - Spune-mi că e băiat bun.
- E un sfânt. Ea? - Un înger.
- Un sfânt şi un înger. O să reziste un an. - Eu nu le-aş da nici şase luni.
Căsătoria asta o să reziste cât o banană.
- Se cunosc de două săptămâni. - N-ai timp nici să-ţi verific creditul.
- Ce? - Nimic.
Stai! Nu vreau...
Eu am greşit.
Scuze.
Continuă!
Ce...
- Scuze. - E al meu.
Pune-l înapoi. Mulţumesc.
- Ce a ţipat la tine? - Nimic.
- Ce? - Nimic.
Înseamnă "lovitura".
Am jucat fotbal în facultate.
Am încasat o lovitură serioasă.
Fotbal, capre... Eşti lovit des.
E o lovitură celebră, dar nu e ceva pentru care să vrei să fii cunoscut.
Dar e fotbal, nu tuturor le place să fie loviţi la fotbal?
Pe mine m-a lovit fulgerul.
Pe teren. Într-un meci.
Văd deseori figura asta.
E în regulă.
În afară de nişte probleme cu vederea periferică, e în regulă.
Da?
Miroşi a levănţică.
Tu miroşi a vite.
Nu eşti atât de dură.
Beth, trebuie să tăiem tortul.
Arată bine.
Dar şi tatăl tău arăta bine.
Fii deschisă, Beth.
Crezi în iubire!
În magie.
Ce naiba...
Haide!
Fireşte.
Ce idioată!
La ce te uiţi? Fântâna iubirii.
Ce prostie! Aşteptăm toată viaţa
să apară un tip perfect care să ne cucerească.
Dar nu vine.
Fiecare dintre voi e o dorinţă disperată de iubire
care nu se va îndeplini.
Aşa că te salvez.
Şi...
...pe tine.
De tine nu-mi pasă.
Dar pe tine te salvez.
Magie!
- Şi pe tine. - Ce frumos!
Mulţumesc.
Te salvez şi pe tine.
Politia iubirii.
- Alo? - Bună, sunt Nick.
Care Nick?
- Beamon. De la nuntă. - De ce durează atât?
- Joan mi-a dat numărul tău. - Fireşte...
Nu mă aşteptam să răspunzi.
Vrei să închid, ca să vorbeşti cu robotul?
- Nu, e bine aşa. - Nick, ce faci?
Te-ai rătăcit? Ia nişte beri şi vino!
- Caut desfăcătorul. - E pe frigider. Îl văd de aici.
Mi-ai dat cartonaşul cu instrucţiuni.
- E util. - De ce e ud?
- L-am pus în apă. - De ce?
- Nu ştiu. - E ciudat.
- Poate luăm cina mai târziu. - Deja iau cina.
- Ceva de băut? O cafea? - Nu.
- La băutură sau la cafea? - E un nu general.
Cât mai stai? Ne-am uitat la Roots cât ai fost plecat.
Poate că exagerez,
dar am crezut că ne-am simţit bine.
Da, Nick, exagerezi.
Cine ar câştiga într-o bătaie, o balenă sau o gorilă?
- Balena. - Depinde dacă sunt în apă sau nu.
Dar două gorile?
- Dacă sunt în apă, se îneacă. - Nu crezi că înoată bun?
Cred că înoată bine.
Hai să ne dăm toţi specialişti în gramatică.
De ce a durat atât? Nu aveam barbă când ai plecat.
Frumos! Ce-i asta?
- Ce pare să fie? - Deschizător de sticle.
Îl foloseşti ca să deschizi sticle? Nişte beri ar fi mers bine.
Ar fi fost grozav dacă aduceai nişte beri.
Ai sunat o tipă în mijlocul partidei?
Pot să formez acelaşi număr? Nu te deranjează, nu?
Alo? Te iubesc!
Brusc a devenit sensibil.
- Nu sunt. - Ba da.
Nu sunt sensibil!
Asta ar spune un om sensibil.
Mă rog...
Cred că o fată te-a vrăjit.
Stai! Vreau să-ţi văd picioarele.
Bine, te fugăresc. Nicio problemă. Am o imagine foarte frumoasă din spate.
Stai!
Acum începe jocul!
În Italia, când o femeie fuge înseamnă că te iubeşte.
Cred că mă iubeşti foarte mult. Bella, stai!
Cum să-mi dovedesc iubirea faţă de tine, dacă nu te opreşti?
Iubirea mea, vreau doar o clipă cu picioarele tale.
Vin!
- Ai înnebunit? - Te simţi bine?
Nu ştiu ce spui. Ce spune?
Nu ştiu, nu vorbesc limba idioţilor.
Dă-mi voie...
...să-ţi văd magnificele picioare. - Ce?! Nu!
Asta eşti tu.
- Şi asta. - Să-ţi explic.
Sunt Antonio Giuseppe Donatello.
Sunt din satul Nunzio.
Splina mea! E în regulă.
Acum două zile am avut o viziune. Am văzut faţa iubirii. Faţa ta.
Apoi ţi-am văzut gâtul, trunchiul...
Am înţeles.
Dar nu-ţi puteam picta picioarele.
Ai venit din Italia ca să-mi pictezi picioarele.
Şi ca să-ţi câştig iubirea.
Cred că mă confunzi cu altcineva.
Pune gheaţă şi ai grijă.
O să-ţi pictez faţa pe toate clădirile din oraş,
până îmi recunoşti iubirea.
Bună! Mă grăbesc.
- Nicio problemă. - Nu e grozav?
Poţi să-ţi faci treaba, nu te supără nimeni.
Mâncarea e bună, fără carbohidraţi, cu proteine.
E cea mai bună opţiune când munca îţi cere
să fii în formă.
Nu-ţi întinde gâtul.
Clăteşte-ţi ochii! Am mai văzut privirea asta.
Eşti intimidată pentru că sunt model.
Dar nu vreau să te sperii, sunt un tip obişnuit.
Ăsta e portofoliul meu. E un fel de carte de vizită.
În general sunt slujbe neplătite.
Cred că e un câine adevărat.
Şi adevărata bijuterie. Sunt tipul din reclamele Gasee.
AM GASEE ŞI MĂ SIMT SEXY
Eu sunt Gale. De la unitatea de măsură a furtunilor.
Am luat numele ăsta pentru că e cea mai puternică forţă din natură.
Formează şi sapă pământul...
- Se simte. - Cred că apa
- sapă pământul. - Nu cred.
- Vântul o face. - Ca în Marele Canion.
O să mă interesez.
E ridicol! Nu ştiu dacă să mă uit la imaginea mea sau la tine,
- atât de frumoasă eşti. - Trebuie să plec.
Bine, tu ai vrut-o.
- Da, s-a întors. Bună! - Nu poţi să te dezbraci aici.
Nu văd să se plângă nimeni.
- Îmbracă-te, dementule! - Poftim!
Ştiu că pare o nebunie. Poate sunt nebun,
pentru că n-am încercat niciodată să-mi împart frumuseţea cu alţii.
Şi asta pentru că te iubesc pe tine foarte mult.
Excelentă primă întâlnire, Beth! Să mai ieşim cât de curând.
Îmbracă-te!
E vreun doctor pe aici?
Simt o umflătură.
Nu e normal, nu? Oamenii nu sunt atât de...
- Desertul e servit. - Stai jos, tipul cu gaze!
- Scuze. - Domnişoară?
V-a scăpat ăsta.
Mulţumesc.
Nu ştiu cum a căzut. Mulţumesc.
Domnişoară?
- Cum... - Timpul zboară.
Dar magia zboară mai rapid.
Eşti magician.
Apreciez, dar n-am timp.
Ai tot timpul din lume.
Acum devine cam ciudat,
pentru că m-ai atins, dar n-am simţit nimic.
Alege o carte şi o să-ţi arăt inima mea.
Dacă aleg o carte, nu-mi mai furi ceasul?
- Probabil. - Bine.
Uită-te bine. Nu mi-o arăta.
- Nici nu voiam. - Pune-o înapoi în teanc.
Sunteţi gata?
- Nu e cartea mea. - Ştiu. Eu sunt joker-ul.
Sunt nebun din iubire. Ţi-am spus că o să-ţi arăt inima.
Asta e cartea ta?
Treci aici. Ajută-mă!
Fetiţo, îmi dai inima mea?
Mi se pare mie sau New Yorkul e tot mai nebun?
- Sora ta e pe linia 2. - Preia un mesaj.
- Spune că e important. - Bine. Fă-mi legătura.
Bună, Joan!
Ce căutai în Fontana d'Amore
- la nunta mea? - Ce te face să crezi...
Mă uit la o fotografie cu tine.
E pe prima pagină în ziare. Ce-a fost în mintea ta?
Nu ştiu. Eram obosită, am băut multă şampanie...
Aşa am ajuns în fântână, să adun monede.
A luat monede din fântână? Nu e bine.
- De ce? - Se spune
că dacă iei moneda cuiva din fântână,
se va îndrăgosti de tine.
- E ridicol! - Atunci închidem.
Eu cred în monede magice.
- Ascultai? - Iubirea îţi bate la uşă, Beth.
Au venit bărbaţi la tine de la nuntă încoace?
Doamne! Da.
M-au abordat nişte ciudaţi de dimineaţă.
Sunt forţe magice în joc, Beth.
Nu cred în magie. Ştie în ce cred?
- În artă. Unde e Slater Bradley? - Ţi-am spus că mă descurc.
Compania de asigurări voia să crească rata,
aşa că le-am spus să se ducă naibii.
- Lui Hillman şi Craft? - Da.
Opera vine de la un colecţionar din Australia.
Chiar dacă s-ar urca azi într-un avion, n-ar trece de graniţă la timp pentru gală.
Asta înseamnă că nu avem principala atracţie pentru Cercul de Aur.
Îi sun imediat pe Hillman şi Craft. Nu cred că am ars toate punţile.
E prea târziu.
Trebuie să-i spun lui Celeste.
Alo?
Am spus că Joan mi-a dat şi numărul de mobil?
- Sunt ocupată acum. Ce vrei? - Ce voiam şi aseară.
De ce e nevoie ca să te conving
- că nu mă interesezi? - De ce e nevoie?
Trebuie să mă priveşti în ochi când îmi spui asta.
Asta înseamnă să te văd, dar n-am timp...
- Bună! - Acum mă urmăreşti?
Nu, doar mă întâlnesc cu tine după un plan.
Am o problemă mare.
Am pierdut opera centrală a expoziţiei.
El e dl Al Russo, noul nostru susţinător.
- A vrut să te vadă. - Sigur. Bună!
- Ne-am mai cunoscut? - În visele mele.
Beth a obţinut un Slater Bradley rar pentru expoziţie.
De fapt, Celeste...
- Eşti Nick Beamon? - Da.
Nick Lovitura! Dacă vă interesează durerea, el...
- Un milion de volţi în gât. - Fascinant!
Beth, ai Slater Bradley-ul, nu?
- Celeste... - E vina mea.
Am vrut să-ţi spun.
Are acces la ceva mai bun.
- Nu e momentul. - Un Petrocelli original.
Titlul fotografiei e Chinul. N-a fost expusă niciodată.
Un Petrocelli care n-a fost expus?
Da, Damian Petrocelli a acceptat să-mi dea fotografia
- şi să ardă negativul. - De ce ar face asta?
Pentru că sunt subiectul pozei.
Şi sunt gata să retrăiesc umilinţa în public,
pentru că ştiu că dacă e implicată Beth e pe mâini bune.
Şi prezentarea particulară?
Urmaţi-mă!
Inclusiv Cézanne, Degas, Manet, Picasso şi Van Gogh.
Sunt foarte frumos aranjate. Ai făcut o treabă splendidă.
Am ceva pentru tine. E un cadou.
Nu e de la Tiffany.
- Un cârnat. E faţa ta. - Aşa e.
Poate sună ciudat, dar opera vieţii mele e tocătura.
Sunt un custode al cârnaţilor.
- Pasiunea e pasiune. - Asta spun şi eu.
Nu există emoţii pe pământ
care să nu poată fi exprimate prin cârnaţi.
Iar bratwurstul ăsta spune:
"Bună, mulţumesc că mi-ai arătat muzeul."
Cine ar fi crezut că un bratwurst poate să spună atâtea?
Spune-mi că eşti aici
pentru că apreciezi arta modernă.
Te apreciez pe tine, Beth.
Prezentarea s-a încheiat.
Ştiu că pare o nebunie. Şi pentru mine pare.
Ne jucăm de-a şoarecele şi pisica? Pot să fac asta.
Ai uitat cârnaţii!
MUZEUL GUGGENHEIM INTRAREA DE SERVICIU
Nu!
- Îmi pare rău. - Doare.
Îmi cer scuze, nu ştiam că eşti tu.
Doare rău, dar e bun la gust.
- Mentă? - Spray de gură.
M-ai speriat, n-aveam altceva. Iartă-mă!
- Dă-mi să văd. Ia mâinile. - O să fie şi mai rău.
Ba nu. Nu te purta ca un copilaş. Mă simt oribil.
Nu ştiam că doare aşa de rău.
Nu doare. Mă prefăceam.
Te crezi fermecător, nu?
- Un pic. - Eşti.
- Unde te duci? - Cunosc genul, Nick.
Ce gen?
Fata în roşu care te săruta la fântână...
- Ai văzut? - Da.
De asta ai fost atât de rece cu mine în ultimele zile.
- E greu de crezut? - Era verişoara nebună a lui Umberto.
Sângele fierbinte caracterizează toată familia.
Da, păreai scârbit.
Eram. Mai ales după ce te-am cunoscut.
Stai!
Hai pe aici.
- Beth, sunt eu, Al Russo! - Să traversăm.
Stai puţin!
Îmi pare rău, trebuie să plec.
Stai!
Nu mă aşteptam la asta.
Lance, poţi s-o faci. Trebuie doar să crezi.
O să realizez evadarea mumiei, iar Beth mă va iubi.
A mers pentru Houdini, ar trebui să meargă şi pentru mine.
Vine.
Nu ştiu, Joan... Nu ştiu ce să mai cred.
Ştiu că e o nebunie şi trebuie să se oprească.
Ţi-am spus că aşa se va întâmpla.
De ce e nevoie ca să pun capăt coşmarului?
Trebuie să înapoiezi monedele în Fontana d'Amore.
Atât? Vraja se rupe, ei mă lasă în pace?
Ţi le trimit la pachet.
Nu, trebuie să le înapoieze personal.
Nu pot să mă întorc în Italia ca să pun nişte monede într-o fântână.
Trebuie să existe şi altă soluţie.
Încearcă să te bucuri de atenţia primită.
Beth, sunt Lance.
Stabilesc un record pentru tine. Ştiu că pare înfricoşător şi periculos,
dar dacă pot să scap din cămaşa asta de forţă...
Termină!
- Ce cauţi în apartamentul meu? - Te şochez.
Nimeni n-a reuşit evadarea mumiei în mai puţin de trei minute.
- Juan, cât a durat? - Trei minute şi 53 de secunde.
Nu ştiu... A părut mai puţin. Sigur ai cronometrat ca lumea?
Dacă vrei să găseşti iepurele, trebuie să foloseşti pălăria.
Nu munceşti destul.
- Nu în faţa prietenei mele. - El cine e?
Juan, asistentul meu.
Mi-a filmat toate iluziile.
- Ieşiţi amândoi! - Nu, stai.
Doamne! Parfumul tău mă ameţeşte,
părul tău miroase a scorţişoară.
Afară!
Ai fotografiile alea mari cu Giants pe care le-am cerut?
Sunt fotograf profesionist, nu secretara ta.
Mi-ar plăcea să fii mai respectuos, dar... Poftim!
În loc de respect, mi-ar plăcea să vorbim cu două doamne
şi s-o lăsăm singură cu mine pe cea care ştie mai multe despre wookie.
N-o să pot veni la petrecere sâmbătă.
Sâmbătă seară e petrecerea ESPN.
E un eveniment pentru muncă şi distracţie. Doamne! E fata.
- E fata de la muzeu, nu? Ştiam eu. - Nu înţelegi.
Ar trebui s-o vezi. Abia ţin pasul cu ea. E inteligentă,
frumoasă, haioasă.
Doamne, nu! Nu trebuie să-ţi placă.
Nu merge mai departe, până nu fac o misiune de recunoaştere.
Recunoaştere? Eşti din trupele speciale? Nu.
Ce ştii despre ea?
Nu-mi las amicul să acţioneze fără informaţii.
- Puck, nu! - Nu?
- Sau poate da? - Bine.
Uită-te la tine! Uită-te la mine. Arătăm grozav.
Nu pot să alerg, am tendoane slabe.
E în regulă, era să mor.
Robert Longo, Kiki Smith, Carl Riddle...
PENTRU BETH
BETH, SĂ FIM FRUMOŞI ÎMPREUNĂ.
Arată excelent!
Să fim frumoşi împreună. Unde te duci?
O să revină în patru minute. O să fie super!
Pot să-ţi explic.
E o pictură nud cu tine pe strada 82. Începem cu asta?
Ştiu. E amuzant...
- Putem începe cu altceva? - Flori peste tot!
O schimbare neaşteptată în program pentru gala Cercul de Aur.
Trebuie să am încredere în custozi, Beth.
Nu ai crede dacă...
Ai dreptate.
- Îmi cer scuze. - Mi-ai promis că programul
- va decurge perfect. - Aşa va fi.
Vreau să fie foarte clar. Dacă nu iese bine,
singurele obiecte de artă de care te mai apropii
sunt picturile de catifea cu Elvis din Times Square.
- Ai înţeles? - Da.
O să fie o lovitură dură dată respectului de sine.
Poate ar trebui să stai jos.
O mai ştii pe fata aia? Cea cu care voiai să te însori?
Cu care voiai să ai copii?
Ea e mai destrăbălată decât tine.
Fii atent!
Străini, bătrâni, Houdini, un tip pe jumătate dezbrăcat.
Fata are parte de mai multe într-o după-amiază
decât ai avut tu în ultimul an de facultate.
Îmi pare rău, dar am dovezi.
E clar ce am de făcut.
Trebuie să joc mai dur.
- Mă gândeam la tine. - Şi eu, la tine.
Îmi pare rău că am fugit atunci.
Am avut o săptămână grea.
Aşa se pare. E totul în regulă?
Aş vrea să-ţi spun multe.
Din păcate, trebuie să trec la subiect. Un pic înapoi.
Strângerea de fonduri de la muzeu e mâine
- şi trebuie să primesc... - Petrocelli-ul.
Nu mai sunt aşa de sigur.
Dar e piesa centrală a expoziţiei "Durerea".
Da, dar te-ai gândit la suferinţa mea?
- Ce? - M-aş simţi mai bine
dacă am discuta despre asta. Poate la cină.
Ştiu un loc în Village, Blackout, e pe strada Bleecker.
- La ora opt? - Mă şantajezi?
- E escrocare. - Dacă vin la cină,
- îmi dai fotografia? - Trebuie să închid. Ne vedem la opt.
- Ai o întâlnire? - Nu e întâlnire.
Ce o să porţi?
Bluza albastră, o fustă strâmtă şi nişte sandale.
Arăţi excelent!
N-am avut timp să mă pregătesc.
Aici e?
Da. În spate ar trebui să fie mult mai bine.
Am început cu stângul... De fapt, am început cu dreptul,
dar verişoara lui Umberto a stricat totul.
Nu vreau să vorbim despre asta.
Voiam să-ţi spun că din acea seară la Roma...
Bună! Sunt Ilona, o să fiu ghidul dv. Senzorial.
O să savurăm o cină delicioasă,
fără să vă folosiţi vederea.
Astfel, celelalte simţuri vor fi mai ascuţite,
oferindu-vă o experienţă culinară nouă.
Vorbeşte serios?
Da. Ultimul nostru moment frumos a fost când s-au stins luminile la Roma,
aşa că m-am gândit să continuăm de unde am rămas.
Foarte frumos. Luaţi-mă de mână şi vă duc la masă.
Să facem un trenuleţ.
Aşa. Urmaţi-mă!
Lăsaţi ochii să se odihnească. Celelalte simţuri vă conduc.
- E mobilă. - Un scaun. Foarte bine.
N-aţi fi pipăit scaunul cu ochii.
Vai!
- Îmi cer scuze. - Ce aventură!
E capul unui om.
- Sunt atâţia oameni! - Cred că am spart ceva.
Înaintaţi. E o femeie.
Scuze.
Asta e masa. Urmaţi-mi vocea către scaun.
- Urmaţi-mi vocea. - Aici?
Unde e vocea mea? Fundul tău ar trebui să fie aici.
Nu vedeţi, dar sunteţi cu un gentleman.
Vă ajut cu haina. E greu, din cauza muşchilor dv.
Asta e.
Mă miroşi?
În câteva minute veţi primi vinul.
Dacă aveţi nevoie de ceva, ridicaţi mâna
şi unul dintre noi vă va servi.
Nu uitaţi, dv. Nu ne vedeţi, dar noi vă vedem.
E ciudat.
- E excelent! - Credeam că ai plecat.
Vinul vă e turnat pe direcţia orei două.
Poftim!
Sper că n-ai comandat ceva scump.
Putea să schimbe cu o sticlă ieftină, nu ne-am fi prins.
Tot aici sunt. Şi n-aş face asta niciodată.
O să stai aici tot timpul?
Nu, vă las să vă cunoaşteţi la un nivel mai profund.
Mă duc să ating alţi oameni din restaurant.
Mulţumesc.
Cred că a plecat. E foarte întuneric.
Şi pe întuneric eşti frumoasă.
E drăguţ. Nu m-am mai simţit aşa de bine din Roma.
Beth, eu sunt, Al Russo.
- Te-am căutat peste tot. - Cine e?
Coşmarul tău cu cârnaţi.
Picioarele...
Uite cine e, prinţesă!
- Chiftea! - Regele cârnaţilor!
Ştie cineva cât e ceasul?
- Doamne! - Îmi lipseşte ceasul.
Încerci să fii superb, dar nu te vede nimeni.
Cine e?
Parcă aş conduce un Lamborghini cu prelata pusă.
Ai comandat un pachet de muşchi? Aici sunt.
Nick, m-am simţit foarte bine, dar trebuie să plec.
Foarte bine? Abia am ajuns. Beth, stai!
Oamenii scapă multă mâncare pe jos aici.
- Doamnă, plecaţi fără să plătiţi? - Era a mea, dar ai stricat tot.
- O face să dispară cu magia. - Adu-o înapoi!
Taxi!
Te rog, lasă-mă.
Ce s-a întâmplat?
- Cu câţi tipi eşti? - Nu sunt...
Ei nu mă cunosc, sunt vrăjiţi.
Beth, bună!
Lasă-mă în pace! Nu te cunosc.
Beth, eu sunt. Dentistul tău, dr. Moscowitz.
- Scuze, dr. Moscowitz. - E totul în regulă?
Da. Şi folosesc aţa dentară de două ori pe zi.
Bine.
- Nu vreau să vorbesc despre asta. - Dentistul tău? Te simţi bine?
Vreau să plec de aici.
Unde?
Unde te-ai simţi în siguranţă?
Veneam aici cu părinţii când eram mică.
Mi se părea un loc magic.
Tata mi-a spus că acoperişul e făcut din sticlă
pentru ca Dumnezeu să vadă tablourile din cer.
Ştiu.
O chema Marie-Thérese Walter.
Avea 17 ani când Picasso s-a îndrăgostit de ea.
Picasso era căsătorit şi avea cu 30 de ani mai mult,
aşa că au păstrat aventura secretă.
Dar el şi-a documentat pasiunea ascunzând iniţialele ei în tablouri.
Sigur, Picasso nu era pregătit să se liniştească,
aşa că a părăsit-o pe Marie-Thérese pentru Dora Maar,
aşa cum o părăsise pe Olga pentru Marie-Thérese.
Dar Marie-Thérese n-a încetat să-l iubească pe Picasso.
S-a spânzurat după moartea lui.
Te simţi bine?
L-a iubit foarte mult, dar el nu simţea acelaşi lucru.
E trist.
Nu trebuie să fie mereu aşa.
De fiecare dată când mă deschid, ajung să sufăr.
De fiecare dată.
Cunosc un tip, e grozav,
toată lumea s-ar gândi
cât de bine o să fie.
Dar eu aştept momentul neplăcut.
Fulgerul mai şi loveşte din când în când.
Crede-mă, eu ştiu bine.
Aş vrea să pot să te cred.
Poţi. N-o să se întâmple nimic.
E ceva real.
Eu sunt real.
- Fir-ar să fie! - E în regulă.
O clipă.
Intră şase beri, nu iese nicio bere.
Ce faci? E aici? Cum o cheamă? Betsy?
Te urăsc! Îmi distrugi viaţa.
- Ai găsit-o. - Ce frumoasă e!
- Şi tristă. - E în regulă.
De fiecare dată când mă uit la ea, mă gândesc...
...la ce a însemnat fotbalul pentru mine şi pentru familia mea.
Mai ales pentru tata.
Toate visurile s-au stins într-o clipă.
A fost o lovitură dură.
Nu!
- Ce? - Trebuie să plec.
Ce e? Putem s-o luăm mai uşor.
- Trebuie să plec. - Stai!
- Nu înţeleg. - Ştiu, Nick.
Probabil că n-o să înţelegi niciodată.
Dar nu e ceva real şi nici n-o să fie.
Şi fotografia?
Păstreaz-o.
Nu vreau să te văd suferind.
Astea sunt toate programele? Nu vreau să uit niciunul.
O să fie bine, Beth.
Ba nu.
E cipul lui, e vrăjit. Nu e ceva adevărat.
- Alo? - Am veşti bune.
Umberto a vorbit cu bunica lui.
A spus că există şi altă metodă de a rupe vraja.
Da?
Trebuie să le dai monedele bărbaţilor.
Nu e nevoie să fii la fântână. Înapoiezi moneda, înapoiezi iubirea.
Dacă înapoiez monedele, înapoiez iubirea?
Asta va rupe vraja? O să scap din nebunia asta?
Da, o să se termine. Nu e excelent?
- Ba da. - Ştiam că o să fii uşurată.
- E spre binele tău. - E exact ce voiam.
Trebuie să închid. Baftă la expoziţie! Te sun mai târziu.
Te iubesc! Pa!
Şefa, încep pregătirile. Ne vedem la Gugg.
Intraţi!
E plăcut aici. Îmi place ce ai făcut, e modern.
- E drăguţ. - Frumos!
Arăţi foarte bine, ai emoţii pentru expoziţie?
Pari tristă.
O să fie mai greu decât credeam.
Mă bucur că sunteţi aici,
pentru că trebuie să vă spun ceva.
Veniţi încoace!
Puteţi sta pe canapea.
- Ne spui pe canapea? - Da.
Cred că o să aleagă unul.
Ca în Burlacul. Ador emisiunea aia. Cu trandafirul...
Îmi plac şansele mele.
Nu ştiu cum altfel s-o spun.
Nu mă iubiţi.
- Crede-mă, te iubesc. - Ba nu.
- Ei nu, dar eu da. - Te iubesc foarte mult.
Eram beată, dar am luat monedele voastre.
- Te iubesc! - Nu e ceva real, nu mă iubeşti.
- Atât cât pot să iubesc. - Nu mă iubeşti.
Nu ne iubim. Eu îl iubesc pe Nick.
Îl iubesc mai mult decât îmi iubesc slujba, ceea ce e serios pentru mine.
Nu e vina voastră, îmi pare rău.
Îl iubesc chiar dacă el nu mă va iubi.
Înţeleg cum e să iubeşti pe cineva
şi să nu fii iubit.
Toţi înţelegem.
- E aiurea. - O porcărie.
Îmi pare rău.
Ideea în iubire e să pui nevoile altora deasupra nevoilor tale.
Poate că de asta sunt aici. Poate de asta suntem toţi aici.
Poate tu.
- S-ar putea să aibă dreptate. - Aşa e.
- Cum te putem ajuta? - Mulţumesc.
O să fie mult mai clar când o să vă dau ceva înapoi.
Nu!
- Ce naiba... - Ce?
- A fost ciudat. - Jur că nu eram eu.
O furtună electrică a dus la pene de curent
în tot oraşul. Semafoarele nu mai funcţionează.
New Yorkul e blocat.
- Trebuie să stăm în casă. - Fac de mâncare pentru toţi.
Nu stăm aici. Nu staţi!
Trebuie să ajung la Guggenheim, să se termine acum.
După ce mâncăm.
Staţi!
Dacă o iubim, o ducem la Guggenheim. Asta e tot.
Haide!
O fac. Şi o s-o fac mai elegant decât voi.
Luăm maşina mea. Tocmai am adus-o din Italia.
Ai maşină?
E foarte mare. Pentru 1, 2, 3... Nu, e bine.
Haide!
- Staţi bine? - Unde sunt cheile?
Le aveam la tine acasă.
Dă-i cheile!
- Sunt ce sunt. - Enervant.
- E o maşină de jucărie? - În Italia, e de mărime medie.
În America, e maşină de clovni.
Ai grijă!
- Sunt Stacy. Lăsaţi un mesaj. - Stacy, sună-mă când primeşti mesajul.
Nu face nimic cu monedele, vin acum.
- Mă aşteptam să fie mai mare. - E mică, nu?
Claxonează, Tony. Strecoară-te. Vezi dacă-l poţi ocoli pe ăsta.
- Condu ca la Roma. - Nicio problemă.
Faceţi loc!
N-am nimic.
Beth, dacă nu ajungi la bord,
dar vrei să te ţii de abdomenul meu, să-mi spui.
Tony, e un gras pe bicicletă.
Scuze!
Îţi dau 1000 de dolari să mă laşi să stau în faţă.
- Asta a durut. - La naiba!
Urcă!
Uite muzeul!
Faceţi loc!
- Poţi să mă laşi să cobor aici. - Nu e destul de aproape.
Te duc până sus.
- Nu, Antonio! Uşile! - Le deschid eu. Trebuie să credeţi toţi.
Nu cred!
Eu cred!
Deschideţi-vă!
Am reuşit.
Puteţi să apăsaţi pe 5?
Stacy.
Beth, ai venit! Ai dat lovitura, le place expoziţia.
Petrocelli e... Cum?
Nick l-a trimis după-amiază. Lumea a plâns când l-a văzut.
- Şi Celeste e... - Mulţumită.
Am primit deja un număr record de donaţii.
Sunt mândră de tine. Eşti un custode minunat.
Cine vrea să mi se alăture în aripa Tannhauser să vină pe aici!
Am nevoie de monede.
Uite ce s-a întâmplat! Nick a făcut astea pentru tine.
- Te iubeşte. - Ştiu.
Dar dacă-i iau iubirea împotriva voinţei lui, nu mai e iubire.
Te rog, Stacy. Monedele. Trebuie s-o fac aşa cum ştiu eu.
- Nu te duci la Guggenheim. - Nu mă simt bine aici.
Ce tot spui? Suntem înconjuraţi de femei sexy.
LT e aici. Ce faci?
Care-i problema ta?
Ştie cum mă cheamă. Unde te duci?
Nick. Ce faci? Suntem de la televiziune.
Mă bucur să te văd. Suntem fanii tăi. Îţi citim fiecare articol.
Mulţumesc.
Voiam să ţi-l prezentăm pe Shaq.
Salut!
Ţi-am citit articolul.
- Mi-ai scris numele greşit. - Cei de la corectură sunt de vină.
- Tipul ăsta? - Da.
Scuză-mă, trebuie să răspund.
- Nu ştii să scrii? - Nu ştiu nimic.
Beth, ce faci?
Vreau să-ţi spun ceva.
Deşi n-o să mai conteze după seara asta,
îţi mulţumesc. M-ai făcut să cred iar în iubire.
Chiar dacă n-a fost adevărată, pentru mine aşa a părut.
Ce înseamnă asta?
Bănuiesc că asta e a ta.
Nu-i aşa?
Uită-te în geantă.
Termină! Ia asta. Închide mâna.
Stai, mai ştiu un truc.
Nu.
Acum îmi amintesc.
N-am avut niciodată curajul să fac numerele în public.
Până când am vrut s-o fac pentru tine. Îmi trebuia o muză.
- Ce mă fac fără tine? - O să-ţi găseşti muza adevărată.
N-o să-ţi pară rău.
Colecţionezi monede?
Când am aruncat-o în apă,
nu mi-am dorit să se întoarcă soţia mea.
Ştiam că asta nu se poate.
Îmi doream să simt ce simţeam când eram cu ea.
Şi...
...dorinţa mi s-a îndeplinit. Tu mi-ai oferit asta.
Mulţumesc.
Haide...
E euro-ul tău?
- E ciudat. - Antonio?
- Anthony, de fapt. - Din Nunzio?
- Newark, New Jersey. - Chiar eşti un artist torturat?
Torturat. Vând pantofi de nouă ani.
Dar artist... Credeam că o să devin unul dacă merg în Italia.
Eu te cred artist.
Şi nu spun asta doar pentru că vreau să scap de tine.
- E părerea mea de profesionistă. - Mulţumesc.
Tu o să-mi lipseşti cel mai puţin.
Nu cred că am învăţat nimic.
- Nu? - Dar mi-a plăcut să te ajut.
Cu plăcere.
Baftă!
POLITIA
- Ce se întâmplă aici? - Luminile s-au stins.
A fost o furtună electrică.
N-aş traversa, în locul tău. E sinucidere curată.
Iarăşi?
Nu mă aşteptam la asta.
- A fost vina amândurora. - Ce faci aici?
Credeai că te las să faci asta singur?
- Mă simt mai în siguranţă. Mulţumesc. - Are o soră?
- E căsătorită. - La dracu'!
Urcă!
Îmi cumperi un nou parbriz.
- Nu lovi maşina! Te lovesc iar. - Sunt bine, apropo.
- Nu-ţi face griji pentru mine. - Bine. Nu-mi pasă.
Şi mai e una.
Cauţi ceva?
Îmi trebuie asta.
Unde s-a dus?
Uite-le!
Acum sunt două.
- Iar e una. - Dă-o încoace!
S-a terminat, nu?
- Asta vrei? - Nu contează ce vreau eu.
Ţi-ai recăpătat voinţa.
De când te-am văzut în fântână,
ceva s-a schimbat în mine. Nu pot să mănânc, să dorm,
mă gândesc mereu la tine.
Nu ştiu ce se întâmplă cu mine,
dar vreau să ştiu ce-i cu tine.
Pari să crezi că toţi sunt vrăjiţi
şi că e la fel şi cu mine. Nu e aşa. E pe bune.
Am fugit pe Fifth Avenue într-o furtună cu fulgere
- pentru că voiam să-ţi spun că... - Mă iubeşti?
- N-am spus asta niciodată. - N-ai spus-o.
Tu ai spus-o. Voiam s-o spun, dar...
Spune-o, dacă vrei s-o spui.
Singura vrajă care m-a cucerit...
...e a ta.
Te iubesc, Beth!
ELIZABETH ŞI NICHOLAS VĂ INVITĂ LA NUNTA LOR
- Te-a invitat şi pe tine? - Da. Tony.
Gale.
- Îmi pare bine. - Şi mie.
- Arăţi foarte bine. - Arăţi excelent!
O siluetă superbă. Te-am remarcat.
- Ştii să porţi un costum. - Mulţumesc.
- Eşti artist. - Oarecum.
Mi-ar plăcea să pozez nud cu tine.
Şi mie.
Excelent!
Chiar mi-ar plăcea.
Îmi pare rău, Beth. E numai vina mea.
Am găsit asta printre trucurile mele.
- Nu e a mea, aşa că... - Doamne, e al lui Nick.
Ţi l-am dat pe cel greşit la muzeu.
Încă e vrăjit.
- Mulţumesc. Să mergem! - Eşti sora ei?
- Vrei să vezi o iluzie? - Pa!
Nu vrei să fii vrăjită?
- Îmi cer scuze. - Ce mă fac?
Să înceapă spectacolul!
Tată.
Când te-ai căsătorit cu mama, te-ai gândit că poate n-o să dureze?
Elizabeth Ann.
Nu poţi învăţa din greşelile mele.
Va trebui să greşeşti singură.
Poate o să te alegi cu inima frântă
sau poate o să ai parte de cea mai mare iubire din lume,
dar nu poţi să ştii dacă nu încerci.
Dar dacă ar exista o garanţie că n-o să suferi niciodată?
Pasiunea e dată de risc.
Cum spun eu mereu: "Dacă e să fii un urs..."
- "Fii un grizzly." - Aşa te vreau.
O căsnicie e ca orice contract,
dar martor e Tatăl atotputernic.
Dacă cineva ştie de ce Beth...
...şi Nicholas n-ar trebui să se căsătorească azi,
să vorbească acum sau să tacă pe vecie.
Nimeni?
Ar putea fi oricine. Nu trebuie să-i cunoaşteţi ca să vorbiţi.
Se pare că nu obiectează nimeni, hai să continuăm.
Nicholas, o iei pe Beth de soţie la rău?
La bine şi la rău. Da.
Beth, îl iei pe Nicholas de soţ la rău?
Să-l iubeşti, să-l cinsteşti,
până când moartea vă va despărţi?
Gândeşte-te! E o răspundere mare, nu?
Nu.
Nu pot să fac asta, îmi pare rău.
Te crezi amuzantă, nu?
Ţi-a plăcut să vezi cum înnebunesc?
Ţi-a plăcut să vezi cum îmi stric viaţa din cauza iubirii?
Pentru că asta am făcut.
Am o întrebare.
De ce îmi tot dai cipuri?
Pentru că îl meriţi înapoi.
L-ai aruncat în fântână şi ţi-ai dorit iubire.
Eu nu-l mai vreau.
- Nu l-am aruncat. - Nu?
- Nu. - Dar cine?
Nu ştiu.
Atunci e pe bune?
Ce zici de asta?
Liber de tentaţii!
N-ai spus la petrecerea burlacilor...
Părintele mi-a luat toţi banii la poker.
SFÂRŞIT
PROASPĂT CĂSĂTORIŢI